- Ge mig tiden, Billy. - Mr Rogers slog dig...
-...med tre och en halv sekunder. - Ta det som en man, Henry.
Vad gör det om jag är din överman?
Ska vita ett glas?
Varför inte?
Vi ses där. Tack Billy.
- Så trevligt. - Vadå?
Marys älskare, Henry Talbot, bjöd in oss till hans race...
Brooklands nästa vecka. - Han fjäskar bara.
Mamma låter dig inte åka.
- Varför inte. - Du är inte frisk än.
Jag vill bara se på, inte delta.
Det är långt dit och det varar bara 10 minuter.
Han sa att han bjöd in Bertie Pelham.
Och du, Mary?
Jag har övertalat mig själv att åka, men jag ångrar mig nog.
Det är färdigt och öppet för affärer.
- Grattis till ditt första hotell. - Vad har ni gjort?
Jag gjorde ett sovrum till ett badrum och installerade en toalett.
Vi har två sovrum och ett till när min systerdotter tar över.
- När det blir dags. - När det blir dags.
Nu behöver ni bara kunder och de kommer i sinom tid.
- Hur är livet för de nygifta? - Bra...
...men mr Carson vill komma på middag vid torpet igen.
Låt inte så dyster. Jag kan sno ihop ett recept åt dig.
Jag lagar säkert till det fel-
-eller så blir maten kall, eller kläderna fel.
- Uppskattar han allt du gör? - Gör någon man det?
Daisy, mr Dawes fick ett datum av styrelsen.
- När? - Den 20:e.
Herregud.
Använd inte herrens namn förgäves.
Det är inte förgäves. Jag behöver all hjälp jag kan få.
- Gillar du bröllop? - Ja, men jag går inte till det där.
Jag skulle känna mig som den onda fen från Törnrosa.
Varför skulle Larry Grey bjuda dig?
- Du av alla människor. - Det vill han nog inte.
- Dickie måste ha övertalat dem. - Det tvivlar jag på.
Han vill väl inte utsätta dig för mer trakasserier.
Vem annars?
Ms Cruikshank.
Det är hon som alltid målar upp sina vänskaper.
Jag kan väl besöka henne och försöka få ut sanningen.
- Nu ångrar jag att jag sa något. - Nej då.
Går det bra i mitt tidigare rike?
Cora vänjer sig. Det är väl lite olustigt.
Jag är gårdagen, hon är morgondagen. Så är det.
Du måste känna dig sårad.
Jag kan väl lika gärna vara ärlig...
-...jag är arg över hur jag behandlats. - Inte konstigt.
Och då säger jag saker andra har svårt att förlåta.
Så jag tänker resa bort. Jag vädrar hellre min ilska i en öken-
-och återvänder när jag kan kontrollera min tunga.
Din självmedvetenhet är ett gott exempel.
- Så du håller med mig. - Det sista du behöver...
...är att bråka med din son...
-...och svärdotter. - Precis.
Oroa dig inte. Jag besöker ms Cruikshank innan jag åker.
Hon är en svår nöt att knäcka.
Och jag är en tuff nötknäckare.
- Hur går det för mr Mason? - Jag är här om han behöver hjälp.
Jag kan hälsa honom det.
Jag är ute efter ett jobb, mr Carson, ärligt..
Jag har inte sagt något annat-
-men det verkar inte rättvist att dra ut på det här.
Är det ett nej?
Det ska bli kul att se vem din nästa arbetsgivare blir, mr Barrow.
Vi bor hos Rosamund, kör till banan-
-äter lunch, ser på racet och åker hem dagen därpå.
Det är dumt i ditt tillstånd.
Mitt enda tillstånd är att jag är uttråkad.
- Låt mig åka. - Det är inte mitt beslut.
I så fall åker vi.
- Edith? - Jag följer med om Bertie gör det.
Det är långt för honom.
Det kanske inte är därför han kommer.
Räcker det inte att få träffa dig?
Skulle det störa dig?
Ursäkta om mr Carson var otrevlig.
Han blir upprörd när planer blir försenade.
Där planen var min avresa.
Du har inte hittat rätt person än, mr Barrow-
-men det finns säkert några som väntar på dig-
-och ett nytt jobb i ett nytt hus kanske hjälper dig att hitta dem.
Du förstår, mr Hughes-
-det här är det första stället jag hittat där jag har rotat mig.
Ursäkta mig, fru Grantham.
Jag visste inte att du var på väg och herr Merton är inte här.
- Det är dig jag ville träffa. - Jag blir smickrad.
- Vill du ha något? - Bara din uppmärksamhet.
Får jag slå mig ner?
Mrs Crawley berättade att du besökte henne.
Och att ni var goda vänner.
Jag försöker alltid vara vänlig.
Ingen är alltid vänlig.
Och till hennes stora förvåning har du bjudit in henne till ditt bröllop.
Du menar eftersom Larry och mrs Crawley har haft en dispyt.
Larry tilltalade mrs Crawley på ett vis-
-som i alla andra århundraden-
-hade lett till att han pekats ut och skjutits.
- Så illa var det inte. - Du har hört fel.
Jag undrar varför du uppmanade mrs Crawley-
-när din make avskyr henne?
Jag grubblar över det-
-men jag skulle vilja säga-
-att Larry inte hade tänkt igenom saker och ting.
- Vilket betyder? - Att hans far är gammal...
...och ensam...
-...och behöver... - Hjälp?
Som du inte kan ge.
Jag tänkte säga sällskap.
Som du inte kan ge.
Och huset då?
Skulle du ge upp det för att bli av med honom?
Hon vill nog inte bo vid Cavenham när herr Merton är död.
- Det vore ensamt för henne. - Men inte för någon som du.
De får väl släpa ut dig medan du bryter naglarna-
-och greppar efter tröskeln.
Där har vi det.
Du vill ha en gratis sköterska-
-att ta en gammal man ur dina händer.
Du är allt bra lömsk, inte sant?
Jag skulle tycka synd om Larry om jag inte redan hatade honom.
Jag hörde inte det där.
Men du borde gå nu-
-så det inte blir pinsamt nästa gång vises...
-...vilket vi kommer att göra. - Det tvivlar jag på, ms Cruikshank.
Inte om jag ser dig först.
Ni måste ha hört att familjen blir bortrest tre dagar nästa vecka.
Så om ni tycker att ni förtjänar ledighet-
-så kan ni ta den då, men kom till mig först.
Jag skickade in annonsen. Den blir tryckt imorgon.
- Nu måste du vara tålmodig. - Vad är detta?
Mrs Patmore är redo för sin första besökare i gästhuset.
- Det gick snabbt. - Jag sa detsamma.
- Jag har fjärilar. - Löjla dig inte.
Jag kollar till det när de är i London.
Jag kan följa med dig.
Alla är upptagna på helgdagarna.
- Förutom jag. - Vi vet vad du måste göra.
Ja, mr Carson.
Det här tar verkligen priset.
Tänker du berätta?
Hon har bestämt sig för att hissa segel...
-...mot södra Frankrike. - När?
Familjen är i London nästa vecka för racet.
Hon vill resa medan de är borta.
- Det kan hon inte. - Inte?
Du kan väl säga det till henne.
- Det besparar mig packandet. - Vad tänker du göra?
Vad tror du? Jag ska med.
Jag vet inte.
Vi trallar så glatt längs Croisette-
-serveras i Saint Juan les Pins
- Det är en börda jag kan ta. - Och jag?
Du stannar och sköter frimärkena.
Hon ska alltså smyga ut när de andra är borta?
Hon smyger inte.
Om det är någon som smyger, så är det du.
Dags att gå. Jag har så mycket att göra.
Det är förargligt.
Två middagar, ingen av dem är ståtliga...
-...och kläder till Brooklands. - Som du vill, frun.
Vad synd att du inte ser fram emot det.
Jag vill inte att mr Talbot får upp hoppet.
Jag är nyfiken över honom.
Jag gillar honom-
-men jag tror inte en racerförare kan göra henne lycklig.
Sybil, kanske.
- Men Mary? - Det är ju hela poängen.
Varför fascinerar han Mary-
-när Tony som är så framgångsrik inte lyckades?
Du tänker på utseendet, men är inte Mary för smart?
Vi har en motsträvig dotter.
Jag har ändå så aldrig sett ett race.
Mr Talbot löser det. Du kan hjälpa till med picknicken-
-men du får ta tåget. Bilarna blir fullpackade.
- Mr Bates ser fram emot det. - Inte jag.
- Du behöver inte åka. - Jo, det gör jag.
Det är del av honom, jag får vänja mig.
Det låter allvarligt.
Du samtycker väl inte.
Det är inte min ensak.
Men samtycker du?
Mr Talbot verkar trevlig.
Men jag vet inte om era liv skulle passa ihop.
- Förlåt om jag förolämpade er. - Jag är inte förolämpad.
Jag är orolig eftersom jag förstår vad du menar.
- Det sägs att motsatser attraheras. - Ja.
Men lever de lyckligt i alla sina dar?
Jag går snart upp.
Hur kan du revidera om han testar din allmänbildning?
Antingen vet du, eller inte.
- Nåt måste jag göra. - Är det så viktigt?
Att inte göra bort sig.
- Det är jag som gör bort mig. - Varför säger du så?
För att jag inte vet vad jag ska göra åt Coyle.
Varför inte?
Jag borde ha gett bevis i rätten-
-men det hände aldrig, och som frun sa...
-...berättelsen känns oavslutad. - Det låter som om du tänker åka.
Jag vill inte längre att han har makt över mig.
Kan du berätta när du bestämt dig?
När Daisy sa att du ville hjälpa till-
-så tänkte jag att du kan förnya böckerna.
Eller ta ett större ansvar.
Inget som jag inte kan göra själv.
Men säg mig. När kan du börja?
Jag är upptagen just nu.
Berätta när du blir tillgänglig.
Åker du nu? Idag?
Jag spenderar natten i London-
-sen går jag ombord S. S. Paris i Southampton imorgon.
Vi glider omkring i Medelhavet-
-sen bor jag med Broughams i Cannes. Han bad mig komma.
Omgiven av utlänningar.
Jag vill resa för att se fram emot att komma hem.
En månad med fransmännen borde räcka.
Blir inte Robert sårad?
Inte lika sårad som om han visste varför jag reser.
Kan du ge honom det här när han kommer hem?
Och om de vill nå dig när du är borta?
Jag berättade för Tom hur han kan nå mig.
Han är vettigast.
Förresten.
Jag besökte ms Cruikshank.
Stod hon bakom den konstiga inbjudan?
Faktum är att hon vill att du tar hand om Dickie åt henne.
Det gör ditt beslut svårare än någonsin.
Sist vi talade, ville du inte komma mellan far och son.
Vad har förändrats?
Nu måste du överväga om du ska överge honom-
-till hans själviska och giriga barn.
Är det rättvist?
Jag vill inte bli del av konflikten.
Jag tror att när du säger adjö till ms Amelia-
-så kan det bli det sista du får höra av henne.
- Är du redo imorgon kväll? - Det är bara ett par.
Renoveringen blev jättebra.
Inget tvivel om saken.
Men det är mycket att tänka över. Erbjuder du mat också?
Om de blir hungriga kan de besöka puben-
-men jag vill göra något av frukosten.
- Jag vill att den blir känd. - Det fixar du.
Jag är här imorgon igen, men ska jag komma på torsdag också?
Familjen är i London då och Daisy kan servera frukosten.
Det låter bra.
Så, middagen med mr Carson.
Vi kan väl ta det imorgon när de är bortresta?
Då kan vi äta i normal takt för en gångs skull.
Kanske, kanske inte.
För jag har en idé.
- Hej, främling. - Glöm att du såg mig.
Jag ska till Brooklands imorgon och ville bara höra hur allt går.
Inget nytt. Fast...
Vi fick ett erbjudande och jag tänkte rådfråga dig.
Hon heter ms Cassandra Jones-
-hon tycker vi borde ha en förslagsspalt.
- Som hon ska skriva? - Ja, men jag måste erkänna...
...hennes förslag är humoristiska.
"Tappar din man intresset? Här är steg ett.
Ta en titt i spegeln."
- Vad föreslår du? - Vi kan hitta på problem...
...hon kan skriva svaren, sen får vise hur folk reagerar.
Det händer inget nytt i klagospalten, så klart-
-men de är populära i Amerika, så vi måste återuppta dem.
Ska vi intervjua henne?
Inte förrän vi har bestämt oss.
Men det är värt ett försök.
Jag har aldrig sett ett race förut.
Min systers pojkvän är en förare. Du kan väl komma?
Jag borde inte.
Jag är din arbetsgivare och jag säger att det är okej.
Du får träffa min familj om du är tuff nog.
När jag ser över bordet, undrar jag om vi borde ha öppnat Grantham.
- Jag känner mig skyldig. - Jag vet vilket palaver det är.
Speciellt nu när vi inte har någon personal.
Nästan alla vi känner säljer sina London-hus-
-men jag ska väl inta säga något.
Jag passerade Devonshire-gården på vägen hem.
Det är något stort på gång.
Lägenheter, kontor och lokaler.
Folk vill inte längre ha palats...
-...även om de har råd. - Det var goda tider.
När jag var ung, hade värdinnorna lunch till 20 personer dagligen.
Om man kom i tid, var det bara att sätta sig och njuta.
Ursäkta, lady Rosamund. Jag trodde middagen var över.
Det borde den vara.
Vi är klara här.
Om inte pojkarna vill stanna och prata om bilar.
- Jag följer hellre med damerna. - Som herr Byron.
Tack, Tom, för att du fick med alla.
Jag är lika glad över det som du.
Lite väl uppenbart.
- Du kom oinbjuden, efter middagen. - Jag hoppas det är uppenbart.
Uppenbart att jag vill bli del av familjen.
Har jag inget att säga till om?
Jag vill omge dig med viskande personer.
"Visst är han otrolig?" eller "Honom ska du hålla hårt i."
Snarare:
"Jag trodde inte racerförare var din grej."
De behöver inte säga det nu när du sagt det.
Det är en lång lista med personer som kommer imorgon.
Ge mig listan, så löser jag det.
Blev du arg när jag bjöd in din familj?
Jag är fortfarande här, inte sant?
Vi tar en kopp kaffe.
Är du förberedd inför proven?
- Jag har gjort allt jag kunnat. - Det säger vi inte emot.
Jag trodde inte alltid på dig. Men nu när du är framme, bra jobbat.
- Jag önskar dig all lycka. - Jag undrar vad hon gör nu.
Bevisar inte Gwens besök att allt är möjligt nu för tiden?
Och du, mr Molesley? Är du redo?
Så redo som jag kan bli.
Jag kan komma förbi med lunch till dig, Daisy och mr Dawes.
- Det måste du inte. - Jag insisterar.
- Jag kan hjälpa till. - Mr Barrow?
Vad har du för dig imorgon?
Jag ska gå igenom jobbspalten, Mrs Hughes. Vad annars?
Sådär ja.
Nu är det fixat.
- Det är en bra bil. - Vi behöver dig i teamet, Tom.
Fresta mig inte, Henry.
- Vem är det här? - Laura Edmunds. Min redaktör.
Det här är Tom Branson, min händiga halvbror, Henry Talbot.
- Hej. - Min syster, Mary, här är föräldrarna.
Hälsa på dem när du får tid.
- Vi möts till sist. - Herr Grantham, fru Grantham.
Detta är Charlie Rogers. Han är föraren i Henrys lag.
Henrys lag? Jag slår honom varenda gång.
Han skryter bara. Jag är snabbare, yngre, bättre.
Men ingen förare.
Jag önskar jag kunde vara till nytta.
- Muntra upp dig, Tom. - Det behövs inte.
Tänk att jag gör det här. Jag kan knappt svälja.
- Det här är inte alls vad vi är vana vid. - Inte?
Det brukar bli en oljestänkt smörgås med läsk.
Det gläder mig att vi förbättrat något.
Tack.
Tåget fastnade i en tunnel i en timme.
Men jag är här nu.
Kom och träffa min redaktör.
Är det svårt att vara kvinnlig redaktör?
Heat Street Peter så tum.
Det är svårt för kvinnor överallt, men jag gör mitt bästa.
- Jag tycker det är modigt och bra. - Minsann.
Pappas modernisering är nästan fulländad.
Bli inte lurad.
Han ser oss hellre som glada hemmafruar.
Orättvist. Även leoparder kan ändra prickar.
Sant. Vi kan väl äta upp maten nu.
Ingen verkar bekymrad över att fru Edith anställde en kvinna.
Du är en stor förbättring från den förra redaktören.
Du är inte den enda här som har brutit barriärer.
Jag började mitt liv i Downton Abbey som chaufför.
- Det verkar vara dags. - Bilarna står på plats.
- Jag kommer. - Du får gärna stanna kvar.
Jag är tacksam över att du kom.
Det hoppas jag, för min mage är på helspänn.
Jag klarar mig. Mary, du vet att jag är duktig.
När jag passerar, vill jag se dig stå och heja.
Räknas det om jag ber?
- Henry! - Jag kommer!
Nu är jag redo.
Vi ses snart.
...till förarna, bilarna på rad, redo att starta.
Vi inväntar den sista föraren till startposition.
Hår kommer han, Henry Talbot i bil nummer 14.
Lycka till, Charlie.
Lycka till, min vän.
Inom kort kommer flaggan falla och signalera starten.
Hör hur motorerna dånar, damer och herrar. Och där går starten.
De skyndar bort längs raksträckan...
Heja, Charlie!
Här kommer de.
Kom igen, Talbot!
Är inte Talbot bilens namn?
Jag kan inte ropa "Henry!", alla kanske heter Henry.
- Här kommer de. - Kom igen!
- När är det över? - Inte än på länge. Det är flera varv.
Kom igen! Heja!
Vad är poängen? Vad får de ut av det?
Vad tror du? Fart!
Det är snällt av dig, mrs Patmore.
Jag hade gjort lemonad också, men jag glömde den i köket.
- Jag är så glömsk. - Menar du den här?
Så snällt av dig, mr Barrow.
Hur gick proven?
Det kan vi inte veta än, mr Dawes.
Du får snart reda på resultatet, men Daisy får vänta.
Jag är inte klar än. Jag har tre till rapporter.
Var det svårare än du trodde?
Se för dig själv.
Läs fråga två. Den gjorde mig helt knäpp!
Vad står det, Andy?
- Jag ska läsa den. - Vad är problemet?
"Tsar...
Nik-olaj...
- Kalla..." - Ge hit den.
"Nikolaj den förste kallade Turkiet för Europas sjukling.
Vad orsakade Turkiets sjukdom-
-och vad gjorde Ryssland för att hjälpa deras tillfrisknad?
Jag kan inte läsa, mr Molesley.
Mr Barrow har försökt lära mig, men jag är för dum.
- Säg inte så. - Där har vi det.
Jag vet ingenting.
Jag är ingenting.
Racet blir tuffare nu eftersom ledarbilen-
-bil nummer sex, sir Patrick Axford, verkar ha problem med kylaren.
Och sir Patrick verkar ha kört sönder en packning.
Här kommer de igen.
Visst ser man upp till dem?
- Inte alls. - Inte jag heller.
Vi får hålla ett öga på Tom.
Men det är galant och djärvt. Till och med jag ser det.
Andy.
Jag kan hjälpa till, om du vill?
Så snällt. Vad säger du, Andy?
Jag har försökt med mr Barrow utan framgång.
- Jag är för dum. - Kan du sluta säga det?
Du är inte dum. Och jag lovar dig-
-att jag kan göra läsning en njutning för dig-
-om du kommer några gånger i veckan när skolan är stängd.
- Klarar du det? - Det låter perfekt.
- Det tar inte lång tid. - Vi kan gå vidare med...
Mr Barrow, det kanske är bäst om du backar undan.
Du har varit generös, men jag vill inte förvirra Andy...
-...med olika metoder. - Så klart..
Jag hatar att behöva gå-
-men Daisy har arbete att göra och måste börja.
- Behöver du hjälp? - Jag klarar det.
- Lycka till, Daisy. - Ja, lycka till.
Det känns underligt när huset är så tomt.
Ännu ett skäl för oss att vara vaksamma.
- Vi kan väl sätta oss. - Jag vet inte...
Bara en kort stund.
Det här var väl trevligt?
De lever sannerligen i lyx.
De lever som de var menade att leva. Det finns bördor och fördelar.
Bättre det än ett liv av bara bördor.
Jag hoppas du är redo för ikväll.
För en gångs skull kan vi äta som civiliserade...
-...så kom inte försent. - Är du säker på att du kan receptet?
Oroa dig inte.
Jag gick igenom alla detaljer med mrs Patmore.
Hallå?
Vad har vi här? Är det här ett vilorum?
Nej, mr Barrow.
Det börjar bli ett jämnt race.
Vad är detta? Corvell's Bentley saktar ned.
Den stannar vid sidan av vägen. Där kommer Rogers!
Charlie Rogers tar ledningen och se där-
- Henry Talbot i bil 14 försöker ta första plats från honom.
Han har redan vän en Viper, här kommer han!
Hår kommer Talbot! Han utmanar ledaren!
Jag tror inte Rogers bil klarar det.
Kan en nedväxling slå det.
Rogers år på våg tillbaka.
Han tar tillbaka första plats.
Otroligt kört av Charles Rogers!
Här kommer de, två Bentleys-
-och de kör sida vid sida förbi rondellen, heja!
Kom igen!
Upp med hakan, det är snart över.
Jaså? Det känns som en evig förbannelse.
Herregud!
Det här är förskräckligt! Fruktansvärt!
- Stanna här. Bertie, kom. - Så klart!
Jag kan inte stanna här.
Du ska ingenstans.
- Jag måste dit. - Nej, Anna.
- Inte i ditt tillstånd. - Jag måste dit.
- Följ efter henne åt mig. - Okej.
Få ut honom därifrån!
- Charlie! - Kom igen!
- Hjälp honom ut! - Charlie!
- Det är försent! - Henry, kom hit!
- Backa undan! - Henry! Henry!
- Charlie! - Han är död, Henry!
Nej! Charlie!
Charlie!
Låt mig hjälpa honom. Charlie!
- Charlie! - Släpp förbi mig.
Jag känner honom! Släpp förbi mig!
Säg inte så. Vi vet inte om det är han.
- Äh, Gud! - Jag behöver hjälp!
Vet vi vem det är?
Tom! Bertie! Vem är det?
Det är Charlie Rogers.
Han var min vän.
Min bästa vän, faktiskt-
-om det inte låter som något ur Rider Haggards sagor.
Jag undrar om jag...
-...uppmuntrade honom. - Så klart du gjorde...
-...och han dig. - Ja, men jag var så dum.
Jag retade honom och pressade honom.
Han gjorde samma sak.
Om det hade varit du-
-så hade han stått här och undrat samma sak.
Ja, men det var han som dog, inte jag.
Förlåt.
Vi måste åka nu.
Faster Rosamund vill inte ställa in middagen ikväll.
Hon tycker vi borde vara tillsammans på en sån här dag.
Jag kan inte. Jag måste prata med Charlies familj.
Så klart. Jag tänkte inte på det.
Tacka henne från mig.
- Och Mary... - Nej.
Säg inget sånt nu.
Kom igen, vi väntar. Klarade han det eller inte?
Mr Molesley.
Det skulle glädja mig om du gick med i lärarkåren i skolan.
Ja du...
Tack för att du kom för att berätta det.
Blir du en lärare nu?
- När åker du? - Ge honom en stund.
- Det är mycket att ta in. - Så klart det är.
Jag är imponerad, mr Molesley.
Det finns Oxford- och Cambridge- studenter som kan mindre än du.
Du borde vara stolt.
God kväll.
Mr Dawes.
Tack så hemskt mycket.
Bra gjort, mr Molesley.
- Nästa gång blir det du. - Knappast, tack ändå.
Vi måste fira. Kom till köket.
Det finns en flaska vin om vi får.
Är betjäningen slut för dig nu?
Betjäningen slutar för många av oss, Daisy.
- Jag fick bara ett försprång. - Kommer du att sakna det?
Jag hade ändå aldrig blivit butler.
Åtminstone inte i ett såhär fint hus.
Från och med nu blir det fler och fler som jagar färre och färre jobb.
Så det är väl dags. Det här blev ett bra avslut.
Du förtjänar det.
Jag som aldrig tyckte jag förtjänade något. Jag hade väl fel.
- Kommer du, mr Barrow? - Snart. Gå du så länge.
Varsågod, ta en.
- Andy, kom igen. - Ta ett glas vin.
- Tack. - Grattis.
Men hur lyckades du?
Jag måste ha snubblat på ett konstigt sätt.
Mrs Patmore lindade bandaget.
Jag går till läkaren om det inte blir bättre.
- Hur ska du kunna laga maten? - Det kan jag inte.
Jag kan inte lyfta saker.
Jag kan förklara hur man gör. Oroa dig inte.
Menar du att jag ska laga maten?
Det är väldigt enkelt.
Först stoppar du kycklingen i ugnen.
Sen skalar du potatisen, förbereder blomkålen.
Och sätt på vattenkokaren.
Du behöver bröd och lök till brödsåsen.
Smöret och mjölken finns i köttförrådet utomhus.
Det är väl ingen som är speciellt hungrig.
Det låter alltid så kul när man pratar om risker och faror-
-men verkligheten är att det är dödligt.
Dumdristigt och slösaktigt.
Det var förfärligt. Helt enkelt förfärligt.
- Bra formulerat. - Håll käften!
Ska vi säga god kväll?
- Du ska till sängs. - Jag också.
Resten av er kan stanna och umgås.
Ska vi säga god kväll?
Inte än.
Vi kan väl ta ett glas i sällskapsrummet.
Det är Henry.
Be honom ringa imorgon.
Du borde ta det här.
Försök att sova.
Jag ville höra din röst först.
Sanningen är-
-att jag inte kan sova innan jag vet vart vi är på väg.
Henry, snälla, inte nu. Tänk på Charlie och resten.
Lyssna på mig. Charlie hade gjort det.
Hans död fick mig att inse att vi inte kan fortsätta slösa tid.
Det här är mitt Carpe Diem, och jag måste fånga dagen...
Nej!
- Vad menar du? - Jag ville inte behöva säga det...
...men jag har också insett något.
Vi är inte menade för varandra, Henry.
- Vi passar inte ihop. - Jag kan...
Säg inte att du ska ge upp racing. Jag vill inte att du ger upp något.
- Förutom mig. - Jag kan inte.
Jag önskar dig all lycka. Jag vill att du lever ett lyckligt liv.
- Men inte med mig. - Mary, gör inte såhär.
Jag måste.
God natt, Henry.
Du borde inte ha gjort så.
Vet du vad det värsta är?
Jag blev lycklig när de sa att det var Charlie och inte Henry som dog.
Tänk på det. Jag blev lycklig.
Du tänker inte klart.
Den här dagen fick oss att minnas alla vi förlorat. Du är i en dimma...
- Det är inte vad jag vill. - Du är rädd för att bli sårad...
...men låt mig säga dig-
-du kommer att bli sårad igen, jag också-
-för det är en del av livet att bli sårad.
Men det är ingen anledning till att lämna mannen du älskar.
Förlåt för att jag tog min tid.
- Potatisen var inne för länge. - Strunt samma.
- Hur går det med blomkålen? - Herregud.
Stoppa in äppelpajen medan du är där.
Understa ugnen.
Det har varit en bra dag.
Det lustiga är att det blev bra i slutändan.
Det är kul att det gick bra för mr Molesley.
- Och Andy. Det blir nog också bra. - Antagligen.
Även om han bara vill lära sig läsa för att få umgås med mr Mason.
Än sen? Du måste dela med dig. Kärlek är inte ändlig.
Om mr Mason får nya vänner-
-så betyder det inte att han älskar dig mindre.
Gör det inte det?
Jag har aldrig riktigt haft något eget.
Du hittade en fars kärlek och du kan lita på den-
-precis som du kan lita på mig.
Gå du, så gör jag resten.
Smulpajen blev bra.
Mammas paj blev alltid lite kladdig.
Åh, smulpaj.
Var det allt? Är vi klara?
Ställ disken i blöt. Fyll pannorna med vatten.
Du behöver inte diska förrän imorgon om du inte vill.
- Blir du inte bättre till imorgon? - Inte tills dess
Vi kan be Billy komma över, men han också ett jobb att göra.
Det gör väl inget?
Nej-
Det gör inget.
Det ska bli skönt att få sova.
Vad är det?
Jag vet inte om jag borde gratulera dig.
Det är lite för tidigt att prata om det.
Jag är glad för din skull.
Det är kul att ett nytt liv är på väg. Speciellt idag.
Ja, god natt då.
Se på dig, utsträckt som en bekymmerslös varelse.
Det blev tidigt för mig. Han gick ju direkt till sängs.
- Inte för mig. Hon är uppskakad. - Av kraschen?
Av kraschen och att hon gjorde slut med mr Talbot.
Det var inte den mest passande kvällen för det.
Hon säger att hon är säker.
- Tror du hon har rätt? - Jag vet inte.
Antagligen.
Då finns det inget mer att säga.
Jag måste gå nu.
Du har varit till stor hjälp.
Det är konstigt, inte sant?
Vi bevittnade en tragedi idag-
-men jag känner mig så bekväm med din arm runt mig.
Du gör mig lycklig när du säger det.
Om det inte är fel att vara lycklig på en sån här dag.
Det är aldrig fel att vara lycklig och säker...
någons sällskap. - Får jag dig att känna dig så?
Det är ingen fälla.
Det har varit en sorglig dag-
-och din närhet har fått mig att inse mycket.
Jag skulle gilla en fälla-
-och jag kan väl gå rakt på sak, jag vill gifta mig med dig.
- Du blir väl inte förolämpad? - Förolämpad? Jag blir glad.
Det gläder mig.
Jag är bara förvånad.
Du vet att jag är galen i dig.
Jag trodde inte jag var en flicka män kan vara galna i.
Du har fel. För jag är det.
Jag har inte mycket att erbjuda-
-och din far vill säkert ha mer än en fattig mäklare-
-men om kärlek är av värde, så har jag mycket att erbjuda.
Jag har en fråga.
Låter du mig ta med Marigold?
Marigold?
Din familjs vakt?
Jag tycker om henne och jag vill inte lämna henne.
Om hon är så viktig för dig.
Och jag hoppas vi får egna barn en dag.
Det skulle jag gilla.
Är det ett ja?
Inte riktigt.
Jag måste tänka över det. Förlåt om jag är en glädjedödare.
Ta din tid. Jag tänker inte gifta med någon annan.
Inte tills efter du har krossat mitt hjärta.
Jag ska gå.
Kyss mig först.
Jag lovar att inte ta för lång tid.
Då ska vise vad ni tycker.
Jag måste gå, men min systerdotter sköter resten.
- Tack. - Tack.
Hej, Carson.
Mrs Crawley är i biblioteket.
- Hon har varit där ett bra tag. - Varför?
Jag vet inte. Men hon ser fram emot att träffa er.
Och mr Spratt ville veta när ni anländer i London.
- Mr Spratt? - Ärkegrevinnans butler.
Jaha, den mr Spratt. Vad ville han?
Han gav ingen förklaring.
Underligt, underligt.
Isobel, jag hoppas du inte har väntat länge.
Det var mitt eget fel att jag kom så tidigt.
- Hur var det? - Förfärligt, synd nog...
-...men vi kan ta det senare. - Jag är ledsen.
Och för att vara ärlig...
-...så är det här pinsamt. - Varför?
Jag har ett brev från kusin Violet.
- Varför kom hon inte hit själv? - För att hon har rest bort.
Vart då?
Hon är ombord The Paris på väg mot Medelhavet.
Det är mitt fel, eller hur? Hon är arg på mig.
Det finns ingen poäng i att ta upp det nu.
Vad står det i brevet?
Inget speciellt.
Hon ville bort, och att Spratt har med sig en avskedsgåva.
Det var därför han ringde.
- Mr Spratt är här. - Släpp in honom.
Han står i hallen med en gåva-
-till herrn och han vill inte ta med den upp.
- Vad försiggår? - Han har en poäng i det.
- Vi kan ta en titt. - Om du vill.
Men det verkar lurt.
Vad är Överraskningen?
Det får du snart se, men jag tycker den är fantastisk.
- God dag, herrn. - Spratt.
Vad är det som är så hemligt?
Frun valde ut henne själv.
Hon var väldigt bestämd.
Hallå där.
Vad ska vi kalla dig då?
Jag vet, Teo.
Har vi inte alltid namn från forntida Egypten?
Teo var hustru till Amenhotep II och mor till Tuthmosis den fjärde.
- Visste du inte? - Hon är inte tränad än.
Vi ville inte ta med henne in i biblioteket.
Det struntar jag i. Du får följa med mig upp.
Han älskar sina hundar.
Hur gick det med gästerna?
- Gick allt som det skulle? - Ja då.
Han var läkare, ms Hughes. Föreställ dig det.
Det var en fantastisk start.
Även om jag arbetade hårdare med deras frukost-
-än något annat sen Rose gifte sig.
På tal om, klarade mr Carson prövningen igår kväll?
Vi säger såhär-
-han har en helt ny respekt för matlagerskan-
-så jag tror han blir snällare i framtiden.
Vad är så lustigt?
Livet, mr Carson.
Livet.